"Neopouštěj mě, miláčku
V náš svatební den
Neopouštěj mě, miláčku
Počkej, počkej na mě
Polední vlak přiveze Franka Millera
Jestli jsem muž, musím být odvážný
A musím se střetnout s vražedným zabijákem
Orlie je zbabělec, nic než zbabělec
Zbabělec v mém hrobě
Rozerván mezi láskou a povinností, přijdu o svou krásku
Velká ručička se pohybuje a blíží se k pravému poledni
Přísahal ještě ve státním vězení: Toto bude můj život, nebo jeho
Neobávám se smrti, ale...
Co budu dělat, když mě opustíš
Neopouštěj mě, miláčku
Dali jsme si slib v den svatební
Neopouštěj mě, miláčku
I když se budeš zlobit, neopustím tě,
Dokud nezastřelím Franka Millera
Počkej, počkej na mě"
Viděl jsi to, co já? Honem, otevři. Dneska bude velký den.
- Máš naspěch? - Jo, to mám.
Jsi blázen. Pojeď.
Takže, dámy a pánové, začněme.
Mohla by laskavě nevěsta a ženich přistoupit blíže?
Wille Kane a Amy Fowlerová,
stojíte dnes přede mnou,
abyste byli spojeni ve svatém svazku manželském.
- Chlape, bude horko. - Horko? Je ti horko?
No, teprve bude. Myslím, že jsem viděl Bena Millera.
- Je někde dole v Texasu. - Já vím.
Ti s ním vypadali jako Pierce a Colby. Hm.. to nemůže být možné.
Můj bože...
- Polední vlak přijede na čas? - Ano, pane. Ano, myslím, že ano. Jistě, pane.
Není důvod, proč by neměl... pane Pierce.
Dobrý den, pane Millere... pane Pierce... pane Colby?
Berete si, Wille Kane, Amy za svou zákonnou manželku
ode dnešního dne, dokud vás smrt nerozdělí?
Ano.
Berete si, Amy, přítomného Willa za svého zákonného manžela,
ode dnešního dne, dokud vás smrt nerozdělí?
- Ano. - Prsten, prosím.
Tedy vás, díky mně svěřenému úřadu na tomto území,
prohlašuji za manžele a manželku.
Nemohu hovořit za vás ostatní, ale nárokuji si prastaré privilegium.
Běží docela rychle, na to že je neděle.
- Bille! - Všichni tihle lidé...
Amy, lidé by měli být o samotě, když se vezmou.
Já vím.
Vynasnažím se, Amy, jak nejlépe budu umět.
Já také.
Líbánky jsou oficiálně ukončeny. Pojďte, všichni.
- Nedívejte se tak šokovaně. - Žádné soukromí, ani o jeho svatebním dni.
Ještě jeden obřad a Will bude zase svobodný muž, víceméně.
Šerife, ukažte svůj odznak.
Velice nerad to dělám, dokud není přítomen nový velitel.
Fuller, Haland a já jsme kompletní zvolená komise této komunity.
A jsme také tvoji velmi dobří přátelé.
Díky dobré práci, kterou jsi tady provedl, a soudce mě to potvrdí,
bude město do zítřka bezpečné.
Máš pravdu. Ale neber si kvakerku, přinutí tě vést obchod.
- Nedovedu si to u tebe představit, Bille, - Já ano.
Já taky, a je to správná věc.
Děkuji vám.
Tak jste nemluvil, když jste nosil hvězdu.
Dobře, můžu to sejmout. Ale měl bych být nejdříve odměněn.
- Dej mě dolů! - Nejdříve mě musíš políbit!
Bille, dej mě dolů, blázne!
-
- Měl jsi se stát právníkem. - Měl jsem se stát vedoucím v obchodě.
Šerife, telegram.
Je to hrozné, strašlivá věc.
- Prominuli trest Frankovi Millerovi. - Tomu nemůžu uvěřit.
Měli bychom.
- Dobře že ti to dali na vědomí. - Ale to není všechno.
Ben Miller je na nádraží, spolu s Piercem a Colbym.
- Ptal se na polední vlak. - Polední vlak?
Tedy... odjeď z města. Vypadni z tohoto města, okamžitě.
- Co se děje? - Na to nehleď.
- Co se děje, pane Howe? - Odjeďte, a všechno bude v pořádku.
- Postáráme se o vše. - Měl bych zůstat, myslím.
Blázníš? Pomysli na Amy.
Sbohem, Amy. Neboj se, bude to v pořádku.
Hm... to je zábavné.
- Co? - No, už to neuvidíš.
Kane a jeho nová manželka, vzali nějak rychle roha.
- Co je na tom tak zábavného? - Říkám, vzali to nějak rychle.
Přece by se Kane nepolekal těch tří pistolníků?
Nikdy jsem jej neviděl takhle bičovat koně.
- Same? - Pojď dál, Heleno.
Ben Miller je ve městě. Má s sebou dva ze starý bandy.
Podívám se trochu okolo.
- Proč zastavuješ? - To není na nic. Já se musím vrátit, Amy.
- Proč? - Hloupost. Nemám s sebou žádnou zbraň.
- Tak jeďme dál, honem. - Ne.
Přemýšlel jsem o tom.
Chtěli, abych utekl. Ještě jsem před nikým neutíkal.
- Ničemu z toho nerozumím. - Nemám čas ti to vysvětlovat.
- Tak se nevracej, Bille. - Musím. V tom to celé je.
Kane je zpátky!
- Nevěřím! - Právě jsem jej viděl!
- Kolik máme rakví? - Dvě.
Potřebujeme přinejmenším ještě další dvě. Je mně jedno, jak to uděláš.
Měl bys sebou hodit, Frede.
Bille, prosím, musíš mně říci, co se to děje.
Před pěti lety jsem chytil chlapa, usvědčil jej z vraždy. Předpokládal jsem, že bude viset.
Ale na severu to nějak zaonačil a nyní je na svobodě.
Nevím jak. Ale vypadá to, že se vrátil zpět.
- Nerozumím... - On je...
Vždycky byl divočák a trošku blázen. Bude pravěpodobně dělat potíže.
Ale to není tvůj problém. Už ne.
Já jsem ten, který jej poslal do vězení.
Ale to byla součást tvé práce. Nyní mají nového šerifa...
Do zítřka zde nebude. Zdá se, že bych tu měl zůstat.
- Koneckonců, jsem pořád ten samý, bez tohohle nebo s tím. - To tak není.
Přišel za mnou. Tři z jeho party jsou spolu s ním.
- Právě proto bychom měli jít. - Přišli pouze za námi.
Čtyři takoví... a my bychom byli sami někde v prérii.
- Máme hodinu času. - Co je to hodina?
Nebyli bychom nikdy schopní udržet ten obchod, Amy.
Museli bychom utíkat znovu a znovu, po celý život.
Ne, to ne. Pokud by nevěděli, kde nás hledat.
- Prosímtě, moc prosím, ujeďme. - Nemohu.
Nepokoušej se být hrdina. Nemusíš být hrdina kvůli mně.
Nechci být hrdina. Jestli si to myslíš, jsi blázen.
Podívej se, Amy. Toto je moje město. Mám zde přátele.
Povolám mé zástupce, a ti budou stát se mnou; snad pak nebudou žádné potíže.
- Ty víš, že budou potíže. - Pokud ano, bude lepší být zde.
Moc mě to mrzí, miláčku. Vím, jak se cítíš.
- Opravdu? - Ovšem. Vím, že je to proti tvému náboženství.
- Takže vím, jak ti je. - Ale přesto to děláš.
Bille... vzali jsme se, jen před pár minutami.
Máme před sebou celý život. To nic neznamená?
Víš, že máme jenom hodinu. A musím toho hodně udělat.
Zůstaň v hotelu, dokud nebude po všem.
Ne, nebudu čekat zde, dokud nebude po všem.
Chceš, abych čekala hodinu, abych se dozvěděla, jestli budu manželka nebo vdova.
- Tak dlouho nebudu čekat. Nebudu. - Amy.
Jestli nepůjdeš se mnou nyní, budu v tom vlaku, až bude odjíždět.
Musím zůstat.
- Takže máš hrdinu, Percy. - Opravdu?
Zapomněl jsi, že jsem vynesl rozsudek nad Frankem Millerem?
Neměl jsi se vracet, Bille.
Přemýšlel jsem o tom a uvědomil jsem si, že musím zůstat.
- Uvědomil jsi si to špatně. Mohu přidělit 10-12 pušek.
- Intuice mně říká něco jiného. - Proč?
Není čas na lekci z občanských práv, chlapče.
V pátém století před Kristem, občané Athén...
trpěli pod tyranem a dokázali jej vyhnat.
Když se pak vrátil s armádou žoldáků,
ti stejní občané mu nejenže otevřeli brány,
ale stáli nečinně, když popravoval předáky města.
Podobná věc se stala před osmi lety, v městě zvaném Indian Falls.
Unikl jsem smrti jen díky jisté ženě pochybné pověsti...
a za cenu pěkného prstenu, který kdysi patřil mé matce.
Bohužel, dnes už nemám žádné prstýnky.
- Jste soudce. - Byl jsem soudce v mnoha městech a v různých časech.
- Doufám, že budu žít a budu opět soudcem. - Nemůžu vám říci, co máte dělat.
Proč jsi takový blázen? Co jsi zapomněl, že je blázen? Co všechno udělal?
Nepamatuješ se, když tu seděl a říkal:
"Nikdy mě nepověsíš. Vrátím se, přísahám. A zabiju tě, Kane!"
Tady to máme, slečno. Lístek platí až do St. Louis.
Díky.
Možná byste měla počkat jinde, třeba v hotelu - co říkáte?
- Dobře, děkuji. - Moc mě to všechno mrzí, paní Kaneová.
Ale nebojte se. Šerif se o sebe postará.
Díky mnohokrát.
Hele, tohle tu před pěti lety nebylo.
- A co? - Nic... zatím.
Harvey, nemyslíš, že se po tobě bude Kane právě nyní shánět?
- Moc mu nepomáháš. - Co by jsi dělala na mém místě?
Myslím... kdybych byla tebou...
Budu za chvíli zpět.
- Sbohem, Bille. - Sbohem.
- Myslíš si, že tě nechávám na pospas? - Ne.
Víš, tohle je špinavá malá vesnice na konci světa.
Tady se nic důležitého nestane. Vypadni odtud taky.
Není čas.
Jaká škoda. Mnoho štěstí!
Johnny!
- Proč nejsi v kostele? - A proč tam nejsi ty?
Uděláš pro mě něco?
Běž pro Andersona, Howeho a Fullera, a řekni jim, že je chci tady.
- A najdi Harveye Pella! - To nemusí, jsem tady.
- Kde jsi byl? - Moc práce.
Víš, co se děje? Máme co dělat.
Počkej okamžik. Tohle není vlastně tvoje práce, víš.
- Jo, každý mě to říká. - Poslouchej minutku.
- OK, poslouchám. - Věci se mají takto.
Kdybys byl pryč a nový šerif by nebyl do zítřka připravený, velel bych tomu já, že?
A jestli stačím na tu práci, když jsme v průseru,
proč mě tím městští radní nepověří natrvalo?
- Nevím. - Nevíš?
- Ne. - Myslím, že toho máš na bedrech příliš.
Možná proto, že se mě nezeptali. Možná si říkali, že jsi moc mladý.
- Ty si to taky myslíš? - Někdy tak jednáš. Pojď sem.
Je to jednoduchý. Bille, ty řekni ostatním, že jsem nový šerif.
A zítra pak můžou říct tomu novýmu chlápkovi, že místo je obsazené.
- Nemyslíš to úplně vážně, že? - Ale jo.
- To nemohu udělat. - Proč ne?
- Když to sám nevíš, tak je zbytečné ti to říkat. - Chceš říci, že to neuděláš?
- Přeber si to sám. - OK.
Pravda je, že jsi mě asi pomlouval od samého začátku.
Žárlil jsi na mě a na Helenu Ramierzovou, že?
Ty a Helena Ramirezová? Já...
Nevěděl jsem to a i kdyby, nic to pro mě neznamená. To bys měl vědět.
Jo, lakovali tě celej rok.
Jen se oženíš a už nevydržíš, aby někdo zabral tvoje místo...
- zvlášť já. - Ty jsi...
- Nemám čas, Harveyi. - OK, věnujme se byznysu.
Chceš po mě práci, tak pro mě ztrať slovo.
Jasně že chci práci, ale nekupuju si tě. Je to na tobě.
Myslel jsem, že jsi z toho už vyrostl.
Myslel jsem, že se tvůj postoj trošku změnil, když jsi byl v Abeline.
Asi jsme se oba mýlili.
Proč se směješ?
Ty jsi si skutečně myslel, že to můžeš na Kanea zahrát?
- Proč ne? - Kdy konečně budeš dospělý?
- Už mě tyhle řeči unavují. - Tak už konečně dozraj.
Nech toho!
- Tak jo. - Proč by to neměl udělat?
Hodně mě potřebuje, když se sem dostane Frank Miller.
- To je možné. - Měl mě jmenovat šerifem.
- Žárlí. Na tebe a na mě. - Myslíš?
Jasně.
- Řekl jsi mu to? - Jasně.
Blázne.
Proč? Nechceš, aby to věděl?
Hele... kdo koho opustil, ty nebo on?
Vypadni, Harvey.
- Já to udělám. - Tak do tho!
- Nemyslíš to vážně. - Zkus to.
Budeš zpívat jinak, až sem přijede Frank.
Někdo poblíž by se ti mohl hodit, až mu budeš vysvětlovat věci o Kaneovi.
- Postarám se o sebe. - Jasně.
Už pak nemusíš být tak hezká, až se k tobě dostane.
- Nevrátím se. - Dobře.
- Viděl jsem Harveye. Je všechno v pořádku? - Myslím, že budu muset mluvit s panem Weaverem.
- Odjíždíš? - Ano.
Chceš, abych požádal Kanea?
- Ne. - Dobře.
Můžu tady počkat na polední vlak?
Ptám se, můžu tu počkat do poledne?
- Ano, paní. - Díky.
- Jste paní Kaneová, že? - Ano.
Odjíždíte poledním vlakem, ale váš manžel ne.
- Ne, proč se ptáte? - Nic, ale je to docela zajímavé.
Co se mě týká, neopustil bych toto město o poledni ani za všechny peníze světa.
To tedy ne. Tady to bude podívaná.
- Bille, slyšel jsem... - Ahoj.
Počítej se mnou... však víš.
- Říkal jsem si, že můžu. - Vyčistil jsi tohle město.
Učinil jsi z něho místo k žití, pro ženy a děti.
Miller ani nikdo jiný to tady znova nepohřbí.
- Myslel jsem, že to tak budou lidé cítit. - A jak jinak?
- A kolik ostatních chlapů máš? - Zatím nikoho.
Měl bys sebou hodit, chlape. Budu zpátky za deset minut.
- Kde je? - Jde zadem. Je opatrný.
.
Pojďte dál, pane Weavere. Dobrý den. Posaďte se, prosím.
Stalo se něco, paní Ramirezová? Proč jste pro mě poslala?
Odjíždím z města. Chci prodat obchod.
- Chcete mě vykoupit? - Kolik byste chtěla?
Dva tisíce. Myslím, že to je férová nabídka.
Je, jistě, ale nemám tolik k dispozici.
- A kolik můžete? - No... tisíc dolarů.
Dobře. Zbytek zaplatíte Samovi do šesti měsíců.
- Odevzdá mě to. Dohodnuto? - Ano, madam.
Dobře, pane Weavere. Děkuji vám.
Paní Ramirezová, chtěl bych vám poděkovat za všechno...
Když jste nejdříve nabízela, abych získal podíl a stal se tichým společníkem,
víte, moje žena si myslela...
Tedy... no, co chci říci... že jste byla velmi zdvořilá a slušná a
a já bych rád, abyste věděla, že budu rovněž čestný.
Vím, že budete, pane Weavere. Sbohem.
Sbohem, paní Ramizerová. Mnoho štěstí.
- Bille... - Amy. Změnila jsi názor.
Myslela jsem, že jsi změnil svůj.
Ne, Bille, mám pořád lístek.
Vidím.
Čistý pokoj číslo 19. Pan Miller je velmi akurátní.
- Je Helena Ramirezová přítomna? - Myslím, že ano.
Doufám, že vše naleznete v pořádku?
Dále.
Proč se na mě tak díváš? Změnila jsem se?
Co potřebuješ? Chceš, abych ti pomohla?
Chceš, abych přemluvila Franka, aby tě nechal jít? Prosit za tebe?
Neudělám to. Nepohnu pro tebe malíčkem.
Přišel jsem ti říci, že přichází. Mohl jsem si spočítat, že o tom víš.
Vím.
Měla bys odjet z města, nebo jinak bych pak nemusel být schopný... víš.
- Může se stát všechno. - Nebojím se ho.
Vím, že ne, ale... znáš, jaký je.
Já vím, jaký je.
Možná to on sám neví.
- Zřejmě dostal dopisy. - A co?
Nic není v životě zadarmo. Odjíždím nyní.
To je dobře.
Mnoho štěstí, Bille.
- Sbohem, Helen. - Kane...
Jestli jsi chytrý, tak odtud vypadneš taky.
- Nemohu. - Já vím.
- Mohu se vás na něco zeptat? - Jistě.
- Kdo je slečna Ramirezová? - Paní Ramizerová?
Byla přítelkyní vašeho muže kdysi dávno.
Předtím byla přítelkyní Franka Millera.
Aha. Děkuji.
- Nemáte rád mého muže, že ano? - Ne.
- Proč? - Z mnoha důvodů.
Jednak, tady to vždycky žilo, když tu byl Frank Miller.
Nejsem sám.
Spousta lidí si myslí, že má důvod k návratu.
Ptala jste se mě, madam, já jsem odpověděl.
- Půjdu pro nějaký pití. - Musíš to mít?
- Jo. - Jestli se opiješ...
- Říkám, že jdu pro pití. - ..pak se drž dál od Kanea.
No jo.
.
Ahoj, Harve. Kde máš cínovou hvězdu?
- Vrátil jsem ji. - Chytrej tah.
Neptal jsem se tě na názor.
Ahoj Bene! Jak se vede?
Podívejte se, kdo přišel!
- Jak se máš? - Dej mě flašku.
- Je to dlouho, Bene. - Jo.
Ano, pane. Jak se daří Frankovi?
- Nestěžuje si. - Bude dneska večer dost horko, co?
Nepřekvapilo by mě to.
.
Kane bude mrtvej pět minut potom, co Frank vystoupí z vlaku.
- To není moc dlouho. - To je všechno, co Frank potřebuje, protože...
Máš odznak a pušku, šefire. Ale nemáš žádný důvod to dělat.
Máš pravdu.
Nech mě.
Myslím, že všichni víte, proč tu jsem.
Potřebuji pomocníky. Vezmu všechny, které můžu nabrat.
Musel jsi se zbláznit, že tady sháníš své pomocníky.
Frank tady má kamarády. Měl bys to vědět.
Někteří z vás byli mými pomocníky, když jsme rozbili ten gang. Potřebuji vás opět... teď.
Byly jiné časy. Měl jsi tehdy šest stálých pomocníků... do začátku.
Každý měl výbornou pušku. Teď nejste ani dva.
Nejste ani dva. Harv Pell říká, že to zabalil. Proč?
To je mezi námi dvěma.
Žádáš hodně, vzhledem k tomu, co je Frank zač.
Jasně. Všichni víme, co je Miller zač.
Proto jsem tu. Tak co?
.
Mildred, už jde. Dělej, co jsem ti říkal.
Nejsem doma. Ať říká co chce, nejsem doma.
- Same, je to tvůj přítel. - Nehádej se se mnou. Bude tu hned.
Nebude mně věřit. Bude mu jasné, že lžu.
Uděláš, co ti říkám.
.
- Dobrý den, paní Fullerová. Je Sam doma? - Ne, není.
Víte, kde je? Je to pro mě důležité, musím jej najít.
Myslím... že je v kostele, Bille. Šel do kostela.
- Bez vás? - Přijdu hned, jakmile se obleču.
Děkuji vám, paní Fullerová. Sbohem.
O co ti jde? Chceš, aby mě zabili?
- Chceš být vdova? - Ne, Same. Ne.
Kane!
- Co se děje, Jimmy? - Nic. Hledal jsem tě.
Chci pušku. Chci být s tebou, když ten vlak dorazí.
- Můžeš... zvládneš pušku? - Jasně. Býval jsem dobrej.
Čestně. Není to už tak dobrý.
Je to šance. Nic víc nepotřebuju. Prosím, vezmi mě do toho.
Dobře, Jimmy. Zavolám tě, až budu potřebovat.
Dej si zatím drink.
.
Pojď dál, Same.
Odjíždíš z města?
- Kam jedeš? - Ještě nevím.
To nedává smysl.
- Bojíš se? Bojíš se Millera. - Ne.
Jasně že jo. Jinak bys neutíkala.
Nemusíš se bát. Dokud jsem nablízku, však víš.
- Vyřídím si to s Millerem kdy budu chtít. - Věřím ti.
Tak proč odjíždíš? Potápíš tím Kanea.
- Harvey... - Proč odjíždíš?
- Jaký je v tom rozdíl? - Vím, že je to Kane!
Není to Kane. Teď ti něco řeknu, o tobě a o tvém příteli Kaneovi.
Vypadáš jako dobrý kluk, máš pěkný široký ramena.
Ale on je chlap.
Je potřeba mít víc než jenom široký ramena, aby z tebe byl chlap, Harvey,
a ty máš před sebou ještě dlouhou cestu.
Chceš něco vědět? Nemyslím si, že to někdy zvládneš.
Já ti teď něco řeknu. Nikam neodjedeš.
Zůstaneš se mnou. Bude to jako předtím.
Chceš vědět, proč odjíždím? Tak poslouchej.
Kane bude během půlhodinky mrtvý. A nikdo s tím nic nechce mít společného.
A když zemře, tohle město taky zemře. Cítím to.
Jsem na světě sama, a musím se o sebe postarat.
Takže táhnu jinam. To je vše.
A co se týká tebe... nemám ráda, když se mě kdokoli dotýká, pokud mu to nedovolím.
A tobě to nedovoluju... už nikdy.
Dnešní text je z Malachi, čtvrtá kapitola.
Ano?
Omlouvám se, otče, nechci rušit bohoslužbu...
Už se stalo. Nechodíte do kostela často, šerife...
a dnes ani nevypadáte na to, že byste se zde chtěl ožnenit.
Co je tak důležitého, že jste sem přišel?
Potřebuji pomoc.
Máte pravdu, do kostela jsem moc nechodil, a asi to bylo špatné.
Neoženil jsem se zde, protože moje žena je kvakerka,
ale přišel jsem sem pro pomoc, protože jsou zde lidé.
Promiňte, šerife. Řekněte, co máte na srdci.
Možná někteří z vás již vědí, ale pokud ne...
Zdá se, že Frank Miller se vrací poledním vlakem.
Potřebuji všechny osoby, které lze sehnat.
Dobře, na co tedy čekáme?
Pojďme.
Zadržte!
Dříve, než se vrhneme do něčeho, co není moc příjemné,
ujistěme se, že víme, o co se vůbec jedná.
Chci vědět toto: je pravda, že Kane už není šerifem?
A není pravda, že se jedná o osobní spor mezi Kanem a Millerem?
Dobře, dobře! Ztichněte, všichni!
Jestli máte různé názory, ať je každý vysloví.
Ale učiňme tak jako dospělí lidé, a děti ať se klidí z kostela.
- Je něco s vlakem? - Jede na čas, pokud je mi známo, pane.
Je jedno, jestli je mezi Millerem a Kanem něco osobního.
My všichni víme, co je Miller zač.
- Jenom ztrácíme čas. - Máš pravdu, Coyi!
Ano, víme, co je Miller zač, a už jsme jej jednou zajistili.
A kdo ho zachránil před pověšením? Politici na severu.
Je to nepořádek. Zbavme se jej.
- Fryere? - Já říkám toto:
Platíme dost peněz šerifovi a jeho zástupcům.
A když nastane problém, máme se o něj sami postarat.
Za co jsme tedy celou tu dobu platili?
Nejsme mírové sbory, tohle není naše práce!
Říkám to celou dobu, že by šerif měl mít víc pomocníků.
Kdyby měl, nemuseli bychom být v této situaci.
Ticho, ticho! Ztište se, prosím!
Uklidněte se. Než budete chtít mluvit, zdvihněte ruku.
Nemohu uvěřit, že jsem tu slyšel takové věci.
Měli bychom se stydět.
Platili jsme tohoto muže, a byl to nejlepší šerif, kterého jsme kdy měli.
Není to jeho problém, je nás všech.
Jestli neuděláme to, co je správné, budeme mít jen další potíže.
Dá se udělat jen jediná věc, a vy dobře víte, jaká.
- Mluvte, Kibee. - Tato věc byla špatně zvládnuta.
Tihle tři zabijáci, si klidně vykračují po ulicích...
Proč jste je nevsadil do vězení, kde už měli dávno být?
Pak bychom se už nemuseli o nic starat.
Nemám na ně zatím nic, za co bych je mohl zavřít. Nic ještě neudělali.
Žádný zákon jim nezakazuje sedět na lavičce na nádraží.
Toto už nemohu poslouchat. Co je to s vámi, lidé?
Pamatujete si na doby, když slušná žena nemohla ani pomalu jít po ulici?
Kdy toto nebylo místo, kde se dají vychovávat děti?
Jak jen můžete sedět, a mluvit, mluvit, jenom mluvit?
A proč se vůbec tak vzrušujeme? Jak víme, že v tom vlaku je vůbec Miller?
Můžeme si tím být docela jisti. A čas se krátí.
- Otče, máte k tomu co říci? - Nevím.
Přikázání říká "nezabiješ"
ale my si najímáme muže, aby to za nás provedli.
Pravda a lež jakoby zde byla jasně viditelná,
ale pokud mám říci svým lidem - běžte a zabíjejte,
a možná se také nechte zabít, tak nevím. Nevím, co mám říci. Omlouvám se.
Dobře, já tedy říkám toto.
Co toto město dluží Billovi Kaneovi, nemůže mu nikdy splatit penězi. Nezapomeňte na to.
Byl to nejlepší šerif, co jsme kdy měli, a možná nejlepší, co kdy budeme mít.
A když Miller přijde dnes do města, je to náš problém, ne jeho.
Je to náš problém, protože tohle je naše město.
Postavili jsme jej vlastníma rukama, z ničeho.
Chceme, aby bylo nadále slušné, a musíme začít čistit dnes.
Musíme mít odvahu udělat to, co je správné, bez ohledu na to, zda je to těžké.
Pokud se Kane a Miller potkají, bude z toho asi střílení.
A někdo bude přinejmenším zraněn; o tom není pochyb.
A teď... lidé na severu mají o našem městu jakési mínění.
Přemýšlejí, zda sem mají poslat peníze, postavit obchody a továrny.
Může to znamenat hodně pro toto město. Opravdu hodně.
ale když si budou číst o střílení na ulicích, co si pomyslí?
Řeknu vám to. Budou si myslet, že to je zase jen další město bez práva,
a všechno, co jsme budovali, bude zapomenuto.
V jednom dni se toto město propadne zpět o pět let dozadu,
a já si nemyslím, že bychom měli nechat, ať se tak stane.
Pomyslete; všichni víme, co si o tomto muži myslím.
Je to statečný muž; dobrý muž. Nemusel by se dnes vrátit zpět.
A pro jeho dobro, a dobro tohoto města, si přeji, aby se tak nestalo.
Protože když zde nebude, když Miller přijde,
jsem názoru, že nebude žádný problém, ani ten nejmenší.
A zítra budeme mít nového šerifa, a pokud přijmeme jeho služby,
myslím, že zvládneme všechno, co přijde potom.
To dává smysl. Pro mě je to jediná cesta, jak z toho ven.
Bille, myslím, že je čas, abys šel, dokud je ještě čas.
Je to lepší pro tebe... i pro nás.
Díky.
Proč jsi nedal tu věc pryč?
- Bum, bum, bum! - Je po tobě, Kane.
Poslal jsem pro tebe toho kluka. Nepřišel?
Byl tady.
Byl jsi můj přítel po celý život. Dal jsi mě tuhle práci.
Přiměl jsi je, aby pro mě poslali.
Už jako malý kluk jsem chtěl být jako ty, Marte.
- Byl jsi muž zákona po celý život. - Jo, celý život. To byl velkej život.
Riskuješ kůži, když chytáš vrahy, a soudce je potom pošle na svobodu,
takže mohou přijít zpět a znovu po tobě střílet.
Pokud jsi čestný, jsi po celý život chudobný.
A na konci života zhasneš sám, někde v nějaký špinavý ulici.
Za co? Za nic. Za cínovej odznak.
Podívej, soudce opustil město, Harvey to zabalil a já mám problémy se sháněním pomocníků.
To dává logiku. Seběhlo se to tak náhle.
Lidé musí nejdříve spolu mluvit o právu a pořádku, dříve než začnou něco dělat.
Možná proto, že tam hluboko je jim to jedno. Nestarají se o to.
Co mám dělat, Marty?
Doufal jsem, že se nevrátíš zpět.
- Ale ty víš, proč jsem se vrátil. - Ne proto, abys spáchal sebevraždu.
Někdy... někdy vězení člověka změní.
Jeho ne. Tohle je všechno naplánované, proto sem přijeli.
Vypadni, Bille. Zmiz odsud.
Půjdeš se mnou, na to nádraží?
Ne.
Víš, jak s tebou cítím, ale nepůjdu tam s tebou.
Co bych tam svedl se svou artrididou...
Ne.. nemůžu ti v ničem pomoci.
Nechal by ses zabít a ještě bys měl o mě starosti.
Je to dost jednostranné, že.
- Sbohem, Martine. - Sbohem.
Není to na nic, Bille. Není to na nic.
Promiňte, jaké je číslo pokoje paní Ramirezové?
- Tři. - Díky.
Dále.
- Ano? - Paní Ramirezová? Jsem paní Kaneová.
Já vím.
- Mohu dál? - Prosím.
- Posaďte se, paní Kaneová. - Ne, děkuji.
- Co si přejete? - Prosím...
Obávám se, že kdybych se posadila, už bych nebyla schopná vstát.
- Proč? - Nebylo pro mě snadné sej přijít.
- Proč? - Podívejte se, paní Ramirezová...
Bill a já jsme se vzali před hodinou. Byli jsme připravení na odjezd...
... a pak se tohle stalo a on nechce jít.
Udělala jsem pro to vše. Prosila jsem, hrozila, ale nemohu to zvládnout.
- A? - Ten pán dole, ten úředník...
Říká nějaké věci o vás a Billovi.
Snažila jsem se pochopit, proč nechtěl se mnou jít,
a je to kvůli vám.
- Co ode mě chcete? - Nechte ho jít.
Má pořád šanci. Nechte jej jít.
- Nemohu vám pomoci. - Prosím.
Nezůstává zde kvůli mně.
Nemluvila jsem s ním celý rok, až dnes.
- Odjíždím stejným vlakem jako vy. - Tak proč tu on zůstává?
Jestli to nevíte, tak vám to neumím vysvětlit.
I tak vám děkuji, byla jste velmi laskavá.
Co jste za ženu? Jak jej můžete nechat, tak jak je?
To vás tak děsí zvuky výstřelů?
Ne, paní Ramirezová. Pušky jsem už slyšela.
Můj otec a můj bratr, oba byli zastřeleni.
Byli na správné straně, ale moc jim to nepomohlo, když střílení začalo...
Mému bratrovi bylo 19. Viděla jsem, jak umírá.
Proto jsem se stala kvakerkou. Nestarám se o to, kdo je ten správný a kdo špatný.
Musí být nějaký lepší způsob pro lidi k žití.
Bill ví, co cítím.
Počkejte okamžik. Hodláte čekat na vlak dole?
- Ano. - Nechcete na něj raději počkat zde?
Ať je Kane jaký chce, má kus odvahy.
Ty jsi nějaký uznalý, Joe.
Vždycky jsem si myslel, že v tobě něco je, ale nikdy jsem si nemyslel, že jsi chytrý... až teď.
Co to má znamenat?
Musí na to být chytrý chlap, aby věděl, kdy má couvnout.
Když si nemohu vybrat společnost pro pití, tak sem přestanu chodit.
Okay... no jo, chlapec s cínovým odznakem.
Dej na něj sedlo, Kane. Osedlej ho, honem.
Bude mít dlouhou cestu před sebou.
- To si myslíš? - Jo, asi tak.
- Bojíš se? - Myslím, že jo.
Jasně. To dá rozum.
Pojď, pomohu ti.
Zdá se, že se mě tu kdekdo snaží dostat z města.
Nikdo tě nechce vidět zastřeleného.
- Kam jdeš? - Zpátky do úřadu, tuším.
Ne, ne. Nemůžeš osedlat koně a jen tak odejít.
Co se s tebou děje? Byl jsi připravený to provést sám.
Podívej se, Harve. Přemýšlel jsem o tom, protože jsem byl unavený.
Když jsi unavený, napadne tě hodně věcí. Nemůžu to udělat.
- Proč? - Já nevím.
Nasedni na toho koně, Bille!
Proč je to tak důležité? Je ti jedno, jestli budu žít nebo zemřu.
- No tak, pojď. - Nestrkej do mě. Vadí mě, když do mě někdo strká.
Nenávidím tohle město. Vždycky jsem ho nesnášela .
Mexičanka v městě, jako je toto...
- Rozumím. - Opravdu?
To je dobře. Já vám nerozumím, ať říkáte co chcete.
Kdyby byl Kane můj muž, nikdy bych jej neopustila. Vzala bych si pušku...
- Bojovala bych. - Proč to neuděláte?
Není to můj muž. Je váš.
- Máte trochu čisté vody? - Jistě, šerife. Posaďte se.
- Nějaký problémy? - Ne, ani ne.
.
- Co stavíte? - Jenom opravuji.
Buďte v klidu, dám to do pořádku.
Frede, Frede! Přestaň na chvíli. Řeknu ti, kdy máš zase začít.
- Díky. - Není zač, šerife.
- Ale ne... - Řekněte svému muži, ať zase začne pracovat.
- Bille! - Myslím, že jsem na tebe zapomněl, Herbe.
- Jsem rád, že jsi tady. - Čas se krátí.
- To jo. - Kdy přijdou ostatní chlapi?
- Musíme všechno naplánovat. - Ostatní chlapi?
Nejsou žádní. Jenom ty a já.
- Děláš si legraci. - Ne. Nikoho jsem nesehnal.
Nevěřím tomu. Tohle město na tom není tak špatně!
- Nemohl jsem nikoho sehnat. - Tak je to jenom na tobě a na mě.
- Myslím, že jo. - Ty a já, proti nim všem?
- Je to tak. Chceš z toho vypadnout, Herbe? - No...
Není to tak, že bych chtěl vycouvat. Víš...
- Nepředstavoval jsem si to takhle. - Ani já.
Přišel jsem dobrovolně, víš to. Byl jsem nachystaný.
Jsem... taky připravený teď, ale není to to, co jsem čekal.
Tohle je jako spáchat sebevraždu. Já nejsem ruka zákona.
Jenom tady žiju; nemám nic proti nikomu.
- Nemám v tom žádný zájem. - Myslím, že ne.
Je určitá mez, co můžeš od člověka žádat. Co mé děti?
Běž domů k dětem, Herbe.
Kdybys měl nějaké další chlapy, šel bych do toho s tebou.
Běž domů, Herbe.
- Co chceš ty? - Našel jsem je, všechny kromě pana Hendersona.
- Našel jsem ho. Díky. - Není zač.
Šerife, dovolte mně bojovat s vámi. Já se nebojím.
- Ne. - Prosím, nechejte mě, šerife!
- Jsi ještě kluk, děcko. - Je mi 16!
- Umím to dobře s puškou. - Je ti 14. Proč mě lžeš?
Jsem na svůj věk dospělý. Prosím, šerife!
Jo, na svůj věk jsi vyspělý... ale ne, nejde to, běž odtud.
.
Hej, Charlie! Můžeš už jít domů.
Díky, šeife!
Vážím si toho. Opravdu.
Nevíš náhodou, jestli je už salón otevřený?
- Říkal jsem, jdi domů, Charlie. - Ano, pane.
- Sbohem, Heleno. - Sbohem, Same.
Dávej na sebe pozor.
.
- Hej, Franku. - Jak se ti vede, Franku?
- Je všechno připraveno? - Tak, jak jste požadoval.
- Máme tady vaši pušku. - Tak začněme.
- Nemůžeš počkat? - Jen chci být nachystaný.
Millere!
Kane, vylez ven... nebo to tvoje dívka dostane, tak jako Pierce.
Vyjdu ven, ale nechejte ji jít.
Až když vyjdeš ze dveří.